Ensinnäkin
suurimmat pahoittelut blogin hitaasta tai lähes olemattomasta
päivityksestä. En olisi uskonut, että ajatuksien kokoaminen
kaikesta tapahtuneesta olisi näinkin vaikeaa. Viimeisestä
päivityksestä taitaa tulla jo kolme kuukautta. Huh. Pahoittelut
blogia seuranneille (iskälle ja veljille).
Istun olohuoneessa ilmastointilaitteen alla, ulkona lämpötilan vielä seitsemältä illalla noustessa yli 30asteen, eikä vieläkään tunnu aivojen jäähtyneen tarpeeksi. Syytän tällä kertaa postin mahdollista katkonaisuutta ja epäselvyyttä kuumuudesta ja aivojen alhaisesta jäähtymispisteestä.
Parhaani mukaan koitan palata kuukausi kuukaudelta taaksepäin ja kerrata tapahtumia.
Joulukuu
Istun olohuoneessa ilmastointilaitteen alla, ulkona lämpötilan vielä seitsemältä illalla noustessa yli 30asteen, eikä vieläkään tunnu aivojen jäähtyneen tarpeeksi. Syytän tällä kertaa postin mahdollista katkonaisuutta ja epäselvyyttä kuumuudesta ja aivojen alhaisesta jäähtymispisteestä.
Parhaani mukaan koitan palata kuukausi kuukaudelta taaksepäin ja kerrata tapahtumia.
Joulukuu
Joulukuussa
tapahtui varmasti tämän reissun isoimmat päätökset ja muutokset.
Virolainen Liina, paras ystäväni ja työkaverini, lensi
poikaystävänsä perässä kuun alussa Thaimaaseen. Minun ja Liinan
yhteinen priva-huone jäi toista asukkia vaille. Minä jäin
miettimään omaa tulevaisuuttani ja haluani asettua Adelaideen.
Muille,
ei perhepiirissää oleville seuraajille selvennykseksi muutama
elämääni liittyvä tärkeä seikka ennen tapahtumien kertausta.
Adelaideen muutettuani tapasin nykyisen poikaystäväni,
irlantilaisen Belfastista kotoisin olevan Seanin. Tähän päivään
mennessä ollaan pidetty yhtä jo neljä kuukautta ja suunnitelmat
tulevalle vuodelle päätetty yhdessä. Kulttuurishokki ei siis
läheskään ollut Australiaan muutto vaan parisuhde irkkumiehen
kanssa, joka kyllä täyttää kaikki normit ja ennakkoluulot, joihin
irlantilaiset ovat käytöksellään, aksentillaan ja
juomakulttuurillaan asetettu. Minun sosiaalisuudella ja Seanin
äänekkyydellä ollaan saavutettu jonkin sortin kulttimaine tässä
hostellissa. Kaiken lisäksi tämä parisuhde on vielä aika
erityinen sellainen, sillä tähän suhteeseen kuuluu vielä
toinenkin irkkumies.. Olen siis parisuhteessa ja jakamassa
päivittäistä elämääni kahden Belfastilaisen nuoren miehen
kanssa. Ja voin kertoa ettei se aina ole ruusuilla tanssimista. Kun
yhdistetään kovapäinen ja odottamista vihaava suomalainen tyttö
ja kaksi vielä kovapäisempää ja toisinaan laiskaa irkkumiestä,
voi siinä välillä huokauksia kuulua puolelta toiselle. Paul,
Seanin paras ystävä (jonka hän tapasi ensimmäistä kertaa
Melbournessa, siitä huolimatta että heidän kotitalot Belfastissa
ovat 5min päässä toisistaan) on siis tämän parisuhteen kolmas
pyörä. Kulttuurieroista huolimatta tämä pieni kolmen hengen perhe
toimii huomattavan hyvin. Kaverit jotka lukevat blogia tietävät
Smigin, Suomessa minua kaipaavan parhaan ystäväni. No, Paul on
irkkuversio Smigistä. Siinä varmasti yksi syy tämän suhteen
pyörimiseen. Paul on aina äänessä, hänen naurun kuulee
kortteleiden päähän ja hän saa aina porukan hyvälle tuulelle.
No,
pomoni ystävällisyydestä ja rakkaudesta kumppaniini staff-room sai
jäädä minulle ja Seanille. Siinä on yksi syy miksi ollaan täällä
näinkin pitkään viihdytty. Oma huone, oma rauha.
Pojilla
alkoi joulukuun alussa rahat sekä aika loppua. Toisen vuoden viisumi
oli hommattava eikä töistä ollut tietoakaan. Oltiin jo
suunnitteilla lähteä Victoriaan farmitöiden perässä, kunnes
Adelaidessa asuva irlantilainen rakennusfirman pomo otti poikiin
yhteyttä. Työhaastattelu tapahtui niinkin irlantilaiseen tyyliin
pomon kotona, bilispöydän äärellä olutta nauttiessa. Tälle
herralle pojat työskentelivät tammikuun alkuun asti, jonka jälkeen
saivat töitä CBD:stä aivan hostellin naapurista. Poikien duuni on
jotain niin käsittämätöntä ettei siinä tunnu olevan järjen
häivää. Pojat siis työskentelevät 25AUD tuntipalkalla uudessa
toimistorakennuksessa, jossa suoritetaan loppusiivousta. Hommiin
kuuluu imuroimista sen verran kun sitä päivän mittaan jaksaa
tehdä. Työaika on 7am-4pm, mutta yleensä pojat heräilevät siinä
puoli kahdeksan maissa ja matelevat aamuteensä jälkeen töihin
kahdeksan pintaan. Ja tästä 300m työmatkasta heille maksetaan 25
dollaria päivältä matkakulukorvauksia. Kotiin he yleensä saapuvat
kolmen jälkeen työajan vielä rullatessa neljään asti. Kateutta
on ilmassa. Paljon.
Kaikesta
panikoinnista ja huolehtimisesta huolimatta jäätiin Adelaideen.
Suurimmat muutokset ja päätökset joulukuussa olivat siis Liinan
lähtö, Seanin kanssa oman huoneen saaminen (kuukauden dormissa olon
jälkeen, God bless!), poikien työpaikka ja päätös jäädä
Adelaideen.
Joulukuussa meidän hostellin perheeseen muutti joukko saksalaisia poikia, joista muutamat ovat nyt lähteneet ja palanneet takaisin tietääkseni neljä tai viisi kertaa. Ei täältä noin vain lähdetä. Elämä oli joulukuussa kaikin puolin makoisaa.
Joulukuussa meidän hostellin perheeseen muutti joukko saksalaisia poikia, joista muutamat ovat nyt lähteneet ja palanneet takaisin tietääkseni neljä tai viisi kertaa. Ei täältä noin vain lähdetä. Elämä oli joulukuussa kaikin puolin makoisaa.
Joulua
vietettiin neljä päivää ja uutta vuotta kolme. Loistava viikko.
Lahjoja, hyvää ruokaa, juomaa ja raketteja. Jouluaaton vietto
päättyi rannalle auringonnousuun. Eeppistä. Love it!
Joulupäivän aamua biitsillä. |
Epic |
we all luv goon!! |
Tammikuu
Joulukuun jälkeen olin varma, että tammikuussa koittaa minulle muutto. Tahdoin hoitaa farmityöt alta, jotta voin loppuvuoden tehdä oikeita töitä ja tienata tulevia reissuja varten, mutta pois lähteminen ja Seanin tänne jättäminen oli liian vaikeaa. Pojat saivat ajatuksen Darwiniin lähdöstä, joka on nostettu pöydälle nyt uudestaan. Darwinia kohti me kaikki olisimme kovasti lähdössä.
Tammikuu meni ohi pelottavan nopeasti, luultavasti myös senkin takia, että Vertti ja Kikke, pojat Suomesta, olivat tulossa helmikuun alusta Balilta Australiaan. Tammikuussa ei muistaakseni tapahtunut mitään mainitsemisen arvoista
Helmikuu
Helmikuussa koitti päivä jota olin odottanut monta kuukautta. Vertti ja Kikke, kaverit Suomesta lensivät WA:an Perthiin Indonesiasta. Yhden illan soittosekoiluiden ja väärien puhelinnumeroiden jälkeen sain poikiin yhteyden, jotka vielä sillä hetkellä kelasivat auton ostoa ja 3000km välimatkan Adelaideen taittamista ajaen. Pari tuntia tämän jälkeen Vertti laittoi viestiä, että suunnitelmat ovat muuttuneet; rommipäissään pojat olivat varanneet lennot seuraavalle päivälle suoraan Adelaideen. Sinä iltana koko hostelli oli tietoinen, että Siirin kaverit ovat kovaa vauhtia tulossa. Sunnuntai iltana pojat laskeutuivat uuteen kotikaupunkiini. Jo itse hakumatka lentokentältä oli aika eeppinen aloitus poikien lomaan. Siitä ei kuitenkaan julkisesti sen enempää. Parhaimmista jutuista pidetään yleensä matalaa profiilia (iskä, kaikki on OK!). Pojilla ei ollut harmainta hajua suunnitelmista, eikä tarkoitus tietääkseni todellakaan ollut jäädä Adelaideen, mutta niin siinä vain kävi. Sunny's hostelliin kun kerran astuu, on kohtalo sinetöity. Pojat siis päätyivät viettämään Australian etappinsa (kolme viikkoa) Adelaidessa. Tuntuivat nauttivan ja Vertti haaveilee jo tänne paluusta. Pojat toivat palan kotia mukanaan, ja nuo kolme saman katon alla vietettyä viikkoa olivat itselleni korvaamattomat. Yhteinen kieli, yhteiset muistot ja vitsit, yhteinen kulttuuri ja ymmärrys. Vaikka irkkujen kanssa menee loistavasti joskus sitä kuitenkin kaipaa ihmistä joka ymmärtää miksi perunamuussiin laitetaan ketsuppia (tai miksi ylipäätänsä kaikkeen laitetaan ketsuppia) ja miksi uutisista luetaan lätkäkuulumiset. Tällä hetkellä pojat ovat joko Singaporessa tai Sumatralla. Tietoa siitä, milloin näemme seuraavan kerran, ei ole.
![]() |
Ensikosketus Koalaan Gorge Wildlife Parkissa. kuva Christian Mickos |
![]() |
kuva Christian Mickos |
Helmi-Maaliskuun vaihde
Maaliskuun vaihtuminen oli (kaikille) shokkiuutinen.. Miten voi olla, juurihan me juhlimme joulua ja riehuimme puistossa uudenvuoden riennoissa. Toinen shokkiuutinen on se, että kesä on nyt virallisesti ohi. Tällä viikolla “nautitaan” silti joka päivä vielä yli 35 asteen lämmöstä. Siispä hyvästi kesä, tervetuloa synkkä ja pimeä syksy?
Tästä eteenpäin yritetään tehdä lähtöä Adelaidesta. Parhaamme mukaan. Tulevalle vuodelle on suunnitelmia, mutta koska niiden toteutumisesta ei ole varmuutta, jätetään niistä kertominen tulevaan.
Ps. Kiitos Annille, ensimmäiselle Australiassa tapaamalleni suomalaiselle tytölle kirjasta ja viestistä. Teit mun päivän!
Pps. Kamera hajosi jouluaaton aamuna biitsillä, siitä syystä ei tästä vuodesta ole paljoa kuvia napsittu.
Happy days
Happy days
Siiri
Ei kommentteja:
Lähetä kommentti